The Eastern Spirit Subbing Squad представя
Космическият Денди е денди от Космоса.
Той е галактически ловец на извънземни.
Това са само част
от историите за него и неговите другари.
КОСМИЧЕСКИЯТ ДЕНДИ
Има дни, които не знам как съм ги започнал.
Не си спомням какви бяха ходовете на любовта,
защото отдавна не ги е имало.
За нас животът
е петминутна интроспекция.
Колкото и нахакан да си, отнемат ли съкровищата ти,
само тъгата докосва красотата ти.
Понякога изпращаме сълзите си в безкрайната пустота
и ни остава само да търсим с очи падащите звезди.
Ето това ни прави хора!
Да живеят сълзите, остави ги да текат и забрави!
Никога не би било напразно.
Не мога да спра да те обичам каквато си,
дори с тези сълзи, да, тези сълзи!
Още ли вярваш, че не можеш да ги споделиш с мен?
Когато паднеш, моля те - стани
и нека продължим заедно! Това би било страхотно!
О, сълзи, сълзи… сбогом!
Това е. - Стилтон, така ли?
Цветът е малко различен.
Стилтоните са известни с бързите си рефлекси!
Но този екземпляр изглежда доста муден.
Ето тук също не е съвсем като от картинката.
Ето! Точно тук!
Стилтоните са мили и приятелски настроени.
Значи този тип… - Не е Стилтон!
Значи е неизвестно извънземно. - Супер! Отиваме в центъра!
Ще ни дадат доста мангизи за него!
Тогава вярваха, че са заловили
ново и непознато извънземно.
Изобщо не се усъмниха…
Епизод 04: "Понякога не можеш да живееш със смъртта"
След няколко часа започна да се случва нещо странно.
Мяу, изглеждаш ми бледичък.
Мяу, донеси ми лед.
Лед…
Боже, колко си бавен!
Не мислиш ли, че на Мяу му има нещо?
Сигурно е болен. Трябва да се наспи.
Мяу, ще погледнеш ли курса?
Не забелязваш ли, че напоследък Мяу само мрънка?
Сигурно е болен. Трябва да се наспи.
Виж! Дори не реагира нормално! - Ами нали е болен!
Наистина ли е само това?
Галактическа болница
Никакъв пулс, никакво сърцебиене, нищо.
Както и да го погледнеш, той си е умрял.
Какво беше точно? - Бетелгиус.
Можем да направим няколко теста…
Ако ви е нужно нещо, просто натиснете бутона.
Престанете!
Реших го! И аз влизам в болница!
Как съм могъл да загубя толкова време в "Буубис"?
Не очаквах тук да е толкова яко!
Не оглупявай, прибираме се.
Ама и аз искам такава сестра! - Не.
Чакай… - Не.
Къде е Денди сега?
Не може да е много далеч. - Те са тук, докторе!
Кои?
Какви са тези неща?! - Аз ги изпратих.
Адмирал Пери!
Най-добрите наемници,
които империята успя да намери.
Наемници… - Докторе.
Преди 2 часа нашият човек е бил в Галактическата болница.
Чудесно! С тези наемници ще го хванем за нула време!
Не можете да се храните заради тестовете утре.
Какво… Почакайте!
Нещо не е съвсем наред, не мислиш ли?
Кое? - Ами огледай се.
Не се тревожи за това.
Хората обикновено не правят такива неща, нали?
Здравейте, дами! Радвам се да ви видя!
Доста сте бледички. Нощната смяна е ужасно нещо, а?
О, редите се на опашка за прегръдки!
И аз много се радвам да ви видя!
Денди, казвам ти, че това не е нормално!
Хей, какво става?
Не мърдай!
Какво?!
По дяволите!
Какви са тия? - Възможно ли е да са зомбита?
Сериозно ли?
Бягай, КюТи!
Целта тича към трета зона! Какво?!
Хей, какво има? - Няма смисъл. Бягайте!
Нима този човек е способен…
Ако е знаел, че идваме…
Нима това е капан?!
Мяу, омитаме се!
Какво е това?!
Исках тук да е малкият ми рай, а сега…
Не беше така вчера, нали?
Възможно ли е онова наше извънземно
да е било Стилтон, превърнат в зомби?
Това може да обясни вида и поведението му.
Така ли?
Хващай това!
Какви ги вършиш?! - Ти нали си робот, бе?!
Машините не могат да станат зомбита!
Ужасен си! Престани!
Проклети да са!
КюТи?
Как е възможно да се случи и с теб?!
Проклятие!
Леле, тия неща са навсякъде!
Страхотно!
Тези…
КюТи, Мяу, никога няма да ви забравя.
Адиос, амигос. Аз ще оцелея.
Ще оцелея и ще живея дълго!
Утрините за зомбито започват рано.
От онзи съдбоносен ден минаха няколко месеца.
Онзи ден, в който нашите герои станаха "зомбита".
В началото не можеха да приемат фактите,
затова търсеха начин да се излекуват.
Но никъде нямаше информация как да се върнеш.
Отчаяние…
Както и ненаситно желание за сурово месо.
Отчаяние… И сурово месо.
Безкрайно повтарящ се кръг.
Животът за Денди и останалите стана безсмислен.
После Денди си помисли:
"Да! Трябва да попитам някой, който е минал през това!"
Това можеше да е само странното извънземно, което бяха заловили,
но за което бяха забравили.
Тяхното по-препатило зомби.
В началото изглежда като че не си казват нищо,
но всъщност си имат свой собствен уникален език.
И зомбито им каза: "Да си зомби не е толкова зле."
"Поне не харчиш много за храна."
Искаш ли? - Не, благодаря.
Зомбито каза: "Може да не важи за всички зомбита,
но аз ям кисело мляко всеки ден
и така се чувствам по-здрав."
"Променете мисленето си и може да живеете щастливо. Късмет!"
После зомбито си тръгна.
Сигурно ви се струва, че зомбитата не са емоционални,
но те намериха начин да изразяват разни неща.
Радост.
Яд.
Тъга.
Зомбитата могат да са толкова изразителни!
Вслушвайки се в съвета, те започнаха да ядат и кисело мляко.
Така…
Наистина започнаха да се чувстват по-добре.
Какво му беше на това мляко?
Да, имаше млечни бактерии!
Не се разлагаме!
Ние ферментираме!
Щом започнаха да мислят
за "ферментиране", а не за "разлагане",
нашите герои започнаха да стават по-позитивни.
И тогава Денди си каза:
"Няма голяма разлика в това дали си жив или мъртъв."
Само че дори и така съществуваше един голям проблем.
Всичките им движения бяха ужасно бавни.
Дори и да намереха някое извънземно, не можеха да го хванат.
Денди и останалите ловци просто нямаше как
да си изкарват хляба така.
Защото дори и като зомбита,
на тях им трябваха пари за гориво, електричество и за "Буубис".
Да не отиде в "Буубис"
за Денди този въпрос беше на живот и смърт.
По-скоро ще умра!
Вече си умрял. Ти си зомби.
Вярно! Пукнал съм!
Но в този момент Денди си спомни…
Преди време си беше купил
една застраховка живот от секси агентка.
Кой е починал?
Кой?
Но вие сте жив, нали?
На Денди му отне доста време да докаже обратното.
Случаят им стана истински прецедент,
но някак си получиха удостоверението.
Така Денди получи парите си от застраховката.
Хапнаха малко бактерии
и отидоха да се пекат, за да не се разложат.
После си измиха зъбите,
провериха колко коса им остава и наминаха в "Буубис".
Денди, радвам се да те видя!
Не си идвал толкова отдавна, че казаха, че си умрял.
Много си бледичък. Няма значение!
Те все пак се намираха в Космоса.
Дори и да бяха зомбита, дискриминация не съществуваше.
Благодаря за търпението!
Наздраве!
Живееха си спокоен зомби живот.
Нали знаете?
"В Космоса дори зомбитата не биха се отличили с нещо".
Хайде да видим как си прекарваха д-р Гел и наемниците,
които също бяха зомбясали в болницата.
Знаете ли колко похарчи империята за това?
Как смятате да поемете отговорност?
Говорете ми нормално!
Писна ми от вас, глупаци!
След като разгневиха адмирала, те бяха загубени.
Хайде да погледнем
какво е станало с някои други зомбита от болницата.
Гласовете са изменени, за да се защити личността.
Този приятел срещна момиче,
което също стана зомби в болницата
и сега си живеят заедно.
Къде ще излезем? - Може би в мола?
Не знам защо, но винаги ни се ходи там.
В живота им обаче се прокрадваха тъмни сенки.
Наричаха ги "Ловци на зомбита".
Умели снайперисти, наети от застрахователни компании.
Те търсеха зомбита,
преживяващи с пари от застраховки живот,
и ги убиваха с изстрел в главата.
Не е незаконно да убиваш някой, който не е жив, нали?
Денди не беше изключение. Него също го търсеха ловци.
Билет за възрастни.
Тъй като ловците и техните наематели
също станаха зомбита,
животът отново стана обикновен.
Много скоро всички във Вселената вече бяха зомбита.
Дори роботите ги последваха.
Дойде ден, в който се оказа, че няма нещо, което да не е зомби.
Никакви видово разнообразие, болести и различия.
Всички станаха равни като зомбита
и от тогава насетне цялата Вселена
беше… едно цяло.
Следва продължение
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Хей, Еверет, какво съм аз в твоя свят?
Позволи ми да погледна.
Хей, Еверет, според теб има хиляди различни светове.
Не съм сигурна, че те разбирам.
Хей, ПиЕйчДи!
Твоите алтернативни светове никога не се покриват.
Това кара главата ми да се върти.
"Нещата се втвърдяват, когато са на студено".
"Нещата се топят, когато се загреят".
Този свят е пълен с правила,
които истински ме подлудяват.
Едноизмерност, двуизмерност, триизмерност…
Свръхнови избухват на изток и на запад.
Изглежда като лесна, твърде лесна игра.
Ще можем ли обаче да се върнем след това?
Ах, как мечтая само за сънища безкрайни,
за мъничка и сладка млечна целувка.
Ще може ли наистина светът ни
да се разширява завинаги?
Следва да видите една стопляща сърцето история!
Стопляща сърцето? - Защо ли чух "червей в сърцето"?
Едва ли е това…
Веселата компания в Космоса е важно нещо!
Очаквайте ни!